Vinterns värsta snöoväder slår till mot Alaskas järnvägsnät...
- Ovädret är här. - Moder natur är en...
...och hotar en 11000 ton tung leverans av oljeledningar.
Ta det försiktigt.
- Motorn är körd. - Laga den. Nu!
Utanför järnvägsnätet...
...söker man efter en försvunnen ensling...
- Det blir svårt. - Jag är nervös.
Frosten kan tvinga ner ett plan.
- ...med livet som insats. - Avbryt!
Stig ombord!
Översättning: David Lind www.btistudios.com
Seward är Kenaihalvöns sydligaste hamnstad.
Varje dag ankommer pråmar från hela världen-
- med varor till Alaskas företag och bosättare.
Nu kör vi det här norrut.
Var försiktig så att rören inte kommer i rullning.
I hamnen jobbar man dygnet runt-
- med att lasta tågen som ska ta varorna norrut-
- längs den 75 mil långa enkelspåriga järnvägen.
Ta det försiktigt. Lerpölen ser lömsk ut.
Rälsen är begravd.
Kl. 06.00. George, Bill och Davy lastar sina 50 godsvagnar-
- med oljeledningar värda 8 miljoner dollar. Målet är oljefälten i norr.
Med en sammanlagd vikt av 11000 ton är det en av vinterns tyngsta laster.
Vi ska igenom banområdet. Ska jag lotsa?
Jag tar hand om det. Då blir det riktigt gjort.
George och jag är som ett gift par.
Vi kivas jämt, men det påverkar aldrig vår arbetsinsats.
- Du är en färsking. - Jag har 18 års erfarenhet. Du, då?
- 30. - Jag är bättre.
De går en på nerverna. De tjafsar dagarna i ända.
Ålder före skönhet.
Jag älskar mitt jobb. Pappa tipsade mig.
Han jobbade för järnvägsbolaget. En dag sa han: "De nyanställer."
Jag gick dit och lämnade in en ansökan.
Jag älskar att frakta farligt gods, och lönen.
Självklart älskar jag lönen.
Vi ska ända till Fairbanks. Det är en av våra längsta rutter.
Den går över bergen. Det kan bli oväder.
Det är mycket snö, så vi måste komma i väg.
- Vi har en tung last. - Det är farliga grejer.
När man fraktar rör och ledningar som kan förflytta sig i sidled-
- fruktar man alltid att lasten ska lossna och falla av.
De ska frakta sin 1100 ton tunga last norrut, till Fairbanks.
Bergsrutten är 75 mil lång, och de måste hinna fram före solnedgången.
Detektorer i rälsen stoppar tåget om lasten är i obalans.
För att göra saken ännu värre är vinterns värsta oväder på väg.
Det snöar i norr. Förhoppningsvis är rälsen fri.
56 mil längre norrut-
- jobbar man febrilt för att få bort det 90 cm tjocka snötäcket.
Dagens väntade snöoväder kan i värsta fall blockera tågets färdväg.
Spårröjarna R.C. och Steve har fullt upp.
Kolla på all snö, R.C.
Ett oväder är på väg. Vi är i stormens öga.
Enligt prognosen kan det falla 35 cm snö i natt.
Snötäcket är redan 20 cm tjockt.
De måste reparera en detektor som registrerar riskabla godsrörelser-
-innan godståget passerar.
Vi har bara några timmar på oss innan Moder natur slår till.
Mina sex år här har varit farofyllda.
Här ute finns det varken nåd eller barmhärtighet.
Om vädrets makter tar en på sängen-
-så är man död inom några timmar.
Moder natur är en...
Hon är arg. Hon försöker hindra oss från att göra vårt jobb.
Sexton mil längre söderut, utanför byn Talkeetna...
...kämpar sig Jim och Nancy James igenom sin 21:a vinter i vildmarken.
Bara en viss sorts människor kan leva i skogen.
Måhända är vi lite egna av oss.
Närmaste granne bor flera kilometer bort.
Om nåt går fel finns det ingen hjälp att få.
Bara att gå på dass kan vara farligt.
Det finns ingen läkare i närheten och inga sjukhus.
Jag har fått förbinda Jims arm-
-så att han inte skulle förblöda-
- och sytt honom i pannan när han tappade en slägga.
Det är ett hårt liv.
De långa vintrarna börjar ta ut sin rätt på Jim.
- Jösses. - Vi måste pressa haglet nedåt.
- Känner du det? - Jo tack.
Jim har splitter från en hagelpatron i armen.
Jag kan känna det.
En del bitar är vassa eftersom de har splittrats mot skelettet.
Jag vet att de skär upp armen inifrån. Det är otäckt.
Jag är en riktig olycksfågel, men jag är fortfarande vid liv.
Källan till detta var en tolvkalibrig hagelbössa och slarv från min sida.
Det kommer inte att hända igen, inte med den här handen.
Jag har försökt förmå honom att söka specialistvård för armen.
Jag är rädd för att han ska få en infektion och dö.
Hans livskvalité skulle öka om han slapp ha ont.
Det kommer att kosta att ställa allt till rätta med armen-
-men din hälsa är viktigast.
Och hur ska vi ha råd?
De finns viktigare saker än pengar.
Det finns alltid alternativ. Vi har en stuga som Jim har byggt.
Den kommer att förfalla, för vi använder den inte.
För några veckor sen satte jag upp anslag om att stugan var till salu.
Jim vet inget än, men jag måste göra det som är bäst för oss.
Jims hälsa är det viktigaste för mig.
Vi måste hämta upp ett ungt par nu på morgonen.
De vill köpa den nedre stugan.
Vad menar du? Den är ju inte till salu.
Senast jag for till samhället satte jag upp anslag om stugan.
Hur kunde du göra det utan att diskutera det med mig?
Jag visste att du skulle vägra.
Det viktigaste för mig är att en läkare får titta på din arm.
Efter 35 år tillsammans vet du att du måste prata med mig-
-innan du gör något så korkat.
Du fåt möta upp de... nere vid spåret.
Jag är inte på humör att ta emot några besökare.
32 km norr om Willow, vid Susitnafloden...
...bor sen två år den 50-åriga före detta New York-bon Jennifer Hawks.
En tjej behöver skjutvapen.
Jag skjuter prick på allt möjligt. Det är kul.
Inget slår lukten av kordit.
Där jag bor ska det finnas grizzlybjörnar.
Därför kom jag hit.
Det är något väldigt speciellt med-
- att bo på ett ställe där man skjuter sin middag.
Jag är alltid beväpnad när jag är ute i vildmarken.
Man kan inte ringa efter en ambulans-
- eller polisen och få hjälp efter några minuter.
Man måste vara beredd att hjälpa andra. Vi är beroende av varandra.
Hej då. Nu går jag.
Min vän Walt behöver min hjälp. Han flyger till isolerade platser-
- och gör livsviktiga leveranser till folk i vildmarken.
På vintern kan man bara landa och lyfta i öppna områden-
-med snö och is.
Det är ingen enkel sak och Walt behöver min hjälp.
Vi ska titta till Roger, som bor på en extremt otillgänglig plats.
Han har inte hörts av på länge. Vi måste kolla upp det.
Människor försvinner här ute. Ofta hittar man dem aldrig.
Vi måste titta till Roger.
Vi kan bara nå honom med flygplan, så nu bär det av.
24 mil längre söderut...
...försöker Bill, Davy och George nå Fairbanks innan snöovädret slår till.
Men de sinkas av tunga oljeledningar värda 8 miljoner dollar.
Vi är tungt lastade. Jag ska göra allt jag kan-
- för att hinna till Fairbanks i tid, men det blir inte lätt.
Vi får hoppas på att spårröjarna har plogat rälsen.
Jag började som spårröjare. Det var en ständig kamp.
Man höll på tills jobbet var gjort.
Men jag var i mitt livs form.
- Rund är också en form. - Håll snattran, Davy.
Känner ni vibrationerna? Hela tåget skakar.
Jag har känt det ända sen vi gav oss av. Nåt är fel.
Det känns som om det har med upphängningen att göra.
Vad i...? En dörr står vidöppen.
...rasar ner.
Vi har nio timmar kvar. Det sista jag behöver är ett tåg som trilskas.
- 48 mil längre norrut... - Tågen kommer att fastna.
...kör R.C. och Steve genom drivorna på väg mot en trasig detektor.
Detektorerna signalerar om tågens last är i obalans.
Om lasten kränger kan tåget spåra ur-
- så om detektorn inte fungerar får tåget inte passera.
Vi måste laga den.
Om detektorn inte funkar stannar tåget automatiskt.
Ingen tjänar något på att de fastnar mitt i snöovädret.
Vädret kunde inte vara sämre.
Den norra delen av järnvägen måste bli snöfri-
- innan det annalkande snöovädret slår till.
Men det är ingen lätt uppgift, inte ens för hårdingen Darin Capps.
Han kämpar ensam mot snömassorna.
Vi får fullt upp med all snö.
Det är tur att Batman och Wolverine är på väg.
Härliga tider!
Han är trettonfaldig mästare i judo. Han är hård som...
Kom an.
Snöplogen är en av de mäktigaste vapnen i spårröjarnas arsenal.
Motorn på 200 hästkrafter driver det drygt 3 m breda plogblad framåt.
Men även denna bjässe har problem.
Jag har jobbat för järnvägen i 15 år.
Det är inte alla som klarar av det här.
Det är hårt arbete. Maskinerna är tunga och bromssträckorna långa.
Alaska är den sista utposten, och jag är mitt i smeten.
...! Lägg av.
Bultarna verkar släppa.
Om jag inte drar åt dem är vi snart satta ur spel.
Utan plogen kan jag inte få bort snön från rälsen.
Då är det kört.
20 mil längre söderut, i samhället Talkeetna...
Äntligen framme.
Ed och Lisa Stratton från Palmer är sugna på att leva vildmarksliv.
De letar efter en bostad för under 100000 dollar-
- och har kommit för att titta på Jim och Nancys stuga.
- Hur långt ska vi åka? - Minst 2,5 mil.
Från Talkeetna ska vi ta oss till Jim och Nancy för att titta på en stuga.
Jag drömmer om att jaga, fiska och odla egna grönsaker.
Jag vill inte vara beroende av samhället, utan skapa min egen lycka.
Jag vill leva i skogen. Det har jag drömt om ända sen jag var liten.
Bara de inte är knäppa.
Jag flyttade ut i skogen för att slippa grannar.
Jag vill inte bli väckt av snöskotrar mitt i natten.
Det här är ett finkänsligt sätt att säga: "Håll er borta!"
Hejsan, Talkeetna!
Stig ombord!
Vi vill träffa dem och titta på stugan innan vi bestämmer oss.
Vi måste vara smarta. Såna där enslingar är buttra.
Det ska bli intressant att träffa dem. Jag ser fram emot det.
Nancy och en motvillig Jim tar emot spekulanterna.
Titta på jackan.
Sälskinn.
Hejsan. Jag heter Lisa.
Trevligt att träffas. Jag heter Nancy.
Av bilderna att döma har ni byggt en fantastiskt vacker stuga.
- På återseende. Sköt om er! - Tack detsamma.
Då så.
- Ska jag sitta här? - Mig kvittar det...
Inte långt därifrån kämpar godståget sig vidare med sina oljeledningar-
-på väg norrut mot Fairbanks.
Jag har aldrig känt något liknande. Hela tåget skakar.
Längre fram skyndar sig R.C. och Steve för att hinna laga en detektor-
-innan tåget når fram.
Utan detektorn får inte tågpersonalen veta-
- om de riskerar att spåra ur p.g.a. lasten kränger.
Mer snö.
- Ovädret har fått upp farten. - Det närmar sig.
Vi får bita ihop.
Jag och R.C. står varandra nära.
Vi stöttar alltid varandra.
Vi måste se till att vi kan ta oss härifrån.
Generatorn som driver detektorn-
- och håller den fri från snö och is måste bytas ut.
Generatorn driver värmeplattorna-
-och laddar detektorns batterier.
Utan värmeplattor kommer tågen inte fram.
Tid är pengar. Ju längre de blir stående, desto mer kostar det.
24 mil längre söderut börjar vibrationerna orsaka problem.
Ombord är man bekymrad.
- En dörr är vidöppen. - Lägg av.
Katten också.
- Vi måste stänga den. - Det beror nog på skakningarna.
Jösses. Motorn har fått fnatt.
Det kan inte vara bra för motorn.
Nej, vi måste stänga den.
Var försiktig.
Det sista vi behöver är is inne i motorn.
Då fryser vattenledningarna-
- och vi måste stanna och tömma dem.
Det skulle ställa till det inne i motorn.
- Frågan är om den håller sig stängd. - Vi håller koll på den.
I Willow gör Jennifer och piloten Walt en utryckning.
De ska till Roger, som ingen hört av på länge.
Han bor vid en otillgänglig sjö.
Den blir svår att hitta. Där ute ser allt likadant ut.
Walt är en skicklig pilot.
Vår destination är ny för mig, så jag är lite nervös.
Temperaturen kan sjunka ytterligare och planets metalldelar kan spricka.
Vi har frost på vingarna.
Frost kan påverka lyftkraften.
Det är ont om tid, eftersom ett oväder är på väg.
Vi måste vara snabba. Det finns ingen tid för misstag.
Vi ska till Cub Lake. Den är lurig att hitta.
- Här lyfter vi från Willow. - Okej.
Snön är ett stort problem och vi saknar bromsar.
Vi kommer att glida långt.
Det är ont om tid. Vi måste skynda på.
Motorn går med full styrka. Upp med stjärten och dra reglaget mot dig.
- 27 mil längre norrut... - Vi måste lyfta upp hela motorn.
Vilken pärs.
R.C. och Steve försöker byta ut den uttjänta generatorn.
Utan generator, inga värmeplattor.
Det skulle slå ut detektorn-
-och då är tåget förlorat.
Det får inte passera en defekt detektor.
Om oljeledningarna i lasten kommer i obalans, kan tåget spåra ur.
- Kan du skynda dig lite? - Du får gärna försöka själv.
Bultarna är små, men de sitter hårt.
Vi måste härifrån. Ovädret har dragit in.
Min bil klarar inte att ta sig fram i decimetertjock snö.
Det ska bli 30 grader kallt i natt.
Vi måste skynda på och sticka härifrån.
- Sätt tillbaka den rätt. - Tiden är knapp.
- Skynda på. - Starta...
Jag flyttar på mig utifall den exploderar.
Vad var det?
- Knappt tio mil framför tåget... - Det är inte sant.
Vi får ingen ström ur generatorn.
R.C. och Steve försöker alltjämt få igång detektorn på rälsen.
Den känner av om lasten på tåget är i obalans.
Om detektorn inte fungerar får tåget inte passera.
Vi borde ha ström.
Så där ja.
- Batterierna laddas. - Nu kollar vi värmeplattorna.
Det ser bra ut.
- Snön har börjat smälta. - Schyst.
Japp. Det gjorde vi bra. Vi är rena rama drömlaget, grabben.
- Vad sägs om en high five? - Bättre lycka nästa gång.
Vi får betalt för att utföra mirakel.
Darin anropar R.C. Vi har stora problem. Jag sitter fast i snön.
- Skynda er hit. - Vi är där om två minuter.
Tåget kommer om några minuter.
En liten bit bort har tågpersonalen press på sig.
Kraftiga vibrationer hotar den 11000 ton tunga lasten.
Vi måste stanna och se vad det beror på.
Gör vad du måste.
Här ute kommer ingen till undsättning. Så är det i Alaska.
Upphängningen håller uppe hela tåget.
Såväl boggin som karossen är beroende av stötdämparna.
Jag ville bara kolla att inget var trasigt eller saknades.
Men jag ser inget sånt. Det är mycket märkligt.
Det är bara att köra vidare. Vi får leva med vibrationerna.
Tåget skakar verkligen. Det är inte bara inbillning.
Jag blir tvungen att köra långsamt.
13 mil söderut hittar vi spekulanterna Ed och Lisa.
De ska titta på stugan som Nancy vill sälja.
- Så mysigt. - Välkomna. Det är köksdörren.
99 procent av allt virke är fällt inom en radie av 2,5 km.
De flesta som säljer ett hus-
- pratar bara om de bra sakerna, men tiger om problemen.
Sån är inte jag. Det finns en björn här.
Han är så här lång. Det är en svartbjörn.
Jag kallar honom "Big George".
Han blev märkbart irriterad när vi byggde stugan.
När vi hade kommit en bit i bygget märkte jag-
- att han lämnade spår för att visa att detta var hans revir.
- Där har han bitit. - Just det.
- Det ger huset karaktär. - Stig på och se er omkring.
Varmt och skönt.
- Det är kanadapoppel. - Wow.
- Det här är gran. - Himmel.
- Fönsterkarmarna är gjorde i björk. - En sån söt liten dörr.
Jag har fällt träd i Palmer i 36 år.
Jag är less på att fälla andras träd. Nu vill jag fälla mina egna.
Jag tror att Jim vill ta reda på om jag har...
...tillräckligt med stake...
...för att leva här, men björnen oroar mig inte.
Vi står vid ett vägskäl. Vårt yngsta barn slutar snart skolan.
Vi har uppfostrat tre barn, och han har alltid längtat hit ut.
Vi är 48 och 49 år gamla. Nu vill vi förverkliga oss själva.
- 900 meter ovanför tundran... - Motorn går på full styrka.
Jennifer och Walt ska besöka enslingen Roger-
-innan ovädret slår till.
Vi måste lokalisera Rogers stuga från luften.
I värsta fall får vi flyga i cirklar.
- Ser du molnen? - Det ser illavarslande ut.
- Ja. - Starka vindar.
Jag ser ena änden av sjön.
- Ser du den lilla pricken vid sjön? - Knappt.
Vinden tar tag i oss. Det gör det hela lite läskigt.
Allt måste klaffa.
Om vi glider upp på land bland träden kommer vi kanske inte härifrån sen.
Det här är illa. Vinden är väldigt stark.
- Vinden kastar omkring oss. - Ja, det känns inte bra.
- Är du fastspänd? - Ja.
Avbryt!
Jennifer och Walt tvingas avbryta landningen-
-och göra ett nytt försök.
Känn dig för. Ner med nosen.
Jag sänker nosen. Påminn mig om att aldrig flyga med dig igen.
Jag ser inga livstecken.
Han borde ha hört oss och kommit ut.
Vi försöker igen.
Den här gången kan vi öka hastigheten med fem knop.
Gå ned.
Bravo, Jennifer.
Vilken utmaning.
Så kan du stänga av motorn.
Vi måste täcka över motorn.
Han syns inte till. Hoppas att han mår bra.
Jag ser inga hundar.
Han borde ha kommit ut.
23 mil norrut...
...fraktar George, Bill och Davy 11000 ton krängande oljeledningar-
-genom bergen mot Fairbanks.
Med tanke på sin deadline och ovädret hoppas de att tågets vibrationer-
-inte ska sätta lasten i rullning.
Vibrationerna blir kraftigare. Instrumentpanelen skakar.
- Samma sak här. - Jag ser hur räcket vibrerar.
- Det här känns inte bra. - Vi börjar få ont om tid.
Jag ringer verkstaden.
- Anropar verkstaden i Anchorage. - Jag lyssnar. Kom.
Tåget vibrerar. Vet ni något om det?
Vi har försökt avhjälpa vibrationerna-
-men det verkar inte ha fungerat.
Vi får lov att avlägsna hela boggin och plocka isär den helt.
Jag hör av mig från Fairbanks.
Håll ögonen öppna så att vi kommer fram.
65 km framför tåget drar ovädret allt närmare.
R.C. och Steve ska undsätta Darin.
De måste laga hans plog, så att han kan ploga rälsen innan tåget kommer.
Vi måste hinna före snön.
Ja, vi får se upp så att vi inte fastnar här.
- Läget? - Tjänare, R.C.
- Kan du komma loss? - Nej.
Samtliga bultar är på väg ut. En har gått av.
- Ja, du är på vippen att... - Vad tror du, kan ni hjälpa mig?
Jag har inte rätt sorts bultar. Vi drar ut dem-
-och skruvar ihop allt igen.
- Tåget är på väg. - Jag hinner.
- Det gör ont i ansiktet. - Det här är ett mardrömsscenario.
I blåsten är det 30 grader kallt.
Det är iskallt. Snabba på.
De måste byta ut bultarna i plogbladet.
Men bultarna går inte att rubba. De har frusit.
Metallen krymper i kylan. Det gör det svårt att dra ut bultarna.
Skynda på. Vi måste härifrån.
Tåget kommer när som helst. Rappa på.
Det är lätt för dig att säga. Kom ut i kylan och hjälp till.
Det är inte varmt här inne. Laga plogen!
20 mil söder om dem provar Ed och Lisa på vildmarkslivet.
- Jag älskar sockerärtor. - Jag också.
Det jag helst gör på sommaren...
På morgnarna brukade jag äta frukost här ute.
Mitt i trädgården.
- Behöver du ved, Jim? - Ja.
Man måste lägga sig till med lite egenheter för att passa in här.
Under årens lopp har jag förvärvat fler än någon annan.
Jag har levt i det moderna samhället. Jag avskyr det.
Hur känner du inför att få grannar?
Min hustru och jag har lärt oss att klara oss själva.
På så sätt slipper vi bli besvikna.
Det är en vacker plats, men med hans personlighet...
Du låter aldrig nåt stå i vägen för dig.
Om detta är vad vi båda vill, och vi äntligen är överens...
Det är ett hem, ingen stuga.
Ta mod till dig och säg: "Jim. Jag är den jag är."
"Vi kan få det att funka"-
- "precis som du och Nancy gjorde."
Vad tycker ni om stugan?
- Vi tycker om den. - Jag vet att Jim har reservationer.
Vi har levt utan grannar i 20 år.
De som kom för nära körde jag bort.
Jag har inget behov av nya grannar.
Tänk på varför vi måste sälja.
Jag tror att vi skulle trivas ihop. Det verkar vara en för och en emot.
Hur ska ni avgöra det här?
- Jag kan flå en björn snabbare än du. - Nu, ja.
Vad kan jag utmana dig på, då? Det måste finnas nåt.
Om du slår mig i skytte så får ni flytta in.
- Menar ni allvar? - Jag antar det.
Ska ni duellera om en stuga?
- Hos Jim och Nancy... - Då kör vi.
Kom.
Förhandlingarna om stugan har gått i stå. Dispyten avgörs med pistol.
Nu får vi se vem som skjuter bäst.
- Det går fort. - Jag är redo.
Där är säkringen.
Avtryckaren är verkligen känslig.
Om Ed missar får han inte köpa stugan.
- Så ska det se ut. - Det blev oavgjort.
Kan ni acceptera det?
- Är vi överens? - Visst.
Jag trodde inte att nån kunde slå mig, men du klarade de nästan.
Stopp och belägg. Vem tar hand om burkarna?
16 mil längre norrut ser utsikterna att nå Fairbanks-
-allt sämre ut.
Tåget närmar sig den blockerade sträckan.
Vilket oväder. Kolla in molnet.
Vi har två timmar på oss.
Om de inte får bort plogen blir vi försenade.
Dynamiska duon klarar säkert biffen. R.C. är en klippa.
Hämta blåslampan.
Först värmer vi upp metallen, och sen skruvar vi ur bultarna.
Vi fixar det, men vi har bara tio minuter på oss.
Bra.
Jag kan se is i sprickorna.
Vi måste smälta all is.
Bulten är av på mitten.
Vi kan inte göra mycket mer än att dra åt dem som finns kvar.
- Det är bara att hugga i. - Bara laga jäkelskapet.
Smält all...
- Det var den sista. - Ja, nu är vi klara.
Alla bultar är åtdragna.
Kanon. Tack för hjälpen. - Schyst, Steven.
- Bra jobbat. Vi ses. - Nu måste vi ploga rälsen.
High five. Bättre lycka nästa gång.
Det är oundvikligt.
Om inget går sönder jobbar du inte tillräckligt hårt.
Härligt.
Jennifer och Walt letar efter enslingen Roger.
Han brukar visa sig när planet kommer.
En hund.
Roger! Hur är läget? Du är vid liv.
- Allt väl? - Ja, fast jag är utan radio.
Jag har inte kunnat meddela omvärlden.
Radion lade av för några veckor sen.
Jag klarar mig själv, men skyddsnätet är en trygghet.
Hit kommer man bara med flyg.
Pontonplan på sommaren och skidor på vintern.
- Vem är paketet ifrån? - Mamma.
Det är kul att få paket hemifrån.
Det är som julafton när Walt kommer.
Då ska vi se.
- Får du nånsin nåt du inte vill ha? - Nej. Jag ger henne en lista.
- Jaså? - Här har vi mat.
Kex. Några köksknivar.
- Jag brukar baka paj. - Så trevligt.
- Hur bakar man paj i en vedspis? - Det blir jättebra.
- Använder du en gryta? - Nej, det här lilla gallret.
Jag lägger det på en kolbädd, och så har jag två formar.
Jag rullar ut degen, häller i fyllningen och lägger folie över.
Formen ställer jag på gallret i tolv minuter.
- Jag har aldrig hört på maken. - Det verkar vettigt.
- Är det en av dina uppfinningar? - Ja. "Varför inte", tänkte jag.
Jag har bott här i ungefär 1,5 år nu.
Jag flyttade hit från Denver. Jag har alltid velat bo så här.
Jag packade mina tillhörigheter och flög till Anchorage.
Så hamnade jag här, och blev kvar.
Här njuter man av livet. Jag har fått tid att tänka-
- och omvärderat mycket. Det har väckt min kreativitet.
Jag har aldrig målat, men lugnet och ensamheten-
-har väckt min kreativa ådra.
Det är ett fullödigt och uttömmande liv.
Folk pratar om "den riktiga världen", men den finns ju här.
Vinden ökar i styrka. Vi borde ge oss av.
Då så.
Tack vare snöröjarna når godståget och dess värdefulla last-
- äntligen fram till Fairbanks med ovädret i hasorna.
Nu har jag gjort min del.
Det är skönt att vara framme. Nu vill jag bara slappa. Jag är helt slut.
Vi kämpade hårt, och nu är vi här.
Kunden kommer att bli nöjd.
Resan var lång. Jag är glad att vi kom fram helskinnade.
Det är alltid en stor lättnad att komma fram.
Nu tar vi en kall öl.